6 видатних українських художників- примітивістів

Іноді у музеях ми можемо побачити яскраві та на перший погляд прості роботи, схожі на дитячі малюнки. Нерідко вони також містять народні чи національні мотиви. Не поспішайте думати, що це потрапило у музей випадково. Примітивізм – унікальна течія сучасного мистецтва, для якої характерна відсутність перспективи (саме тому картини виглядають «пласкими») та особливим відчуттям кольору. В усьому світі роботи примітивістів високо ціняться. Є представники цього стилю і в Україні.

1. Катерина Білокур

Народна художниця з Полтавської області з дитинства марила малюванням, але батьки суворо забороняли ним займатися (вважали таке «хоббі» непрактичним). Катерині не вдалося вступити до художнього училища, бо у неї не було сертифікату середньої освіти. Через розчарування, майбутня художниця намагалася втопитися. Вражені її цілеспрямованістю, батьки погодилися на те, що дочка буде малюватиме. Через декілька років Катерина чує по радіо виступ оперної співачки та відправляє їй у подарунок свою роботу. Співачка була настільки вражена отриманою роботою, що показала її знайомим мистецтвознавцям, що пізніше розшукали авторку. Так до Катерини прийшла слава. Як виключення вона була прийнята до Союзу художників СРСР, її роботи виставлялися у всьому світі, її талантом захоплювався сам Пікасо (який також придбав її роботи для своєї колекції). Білокур любила малювати квіти, саме вони стали головною ознакою її стилю.

2. Марія Приймаченко

Маленька Марія з дитинства хворіла на поліомієліт, що зробив її нездатною до фізичної праці та змушував довгі дні проводити у ліжку. Щоб розрадитися, дівчинка почала малювати. Сусіди захоплювалися її малюнками, але у маленькому селі на Київщині нездоровій дитині нікуди було піти вчитися. Тому вона малювала так як виходило, з часом почала розписувати хати в селі. Яскраві роботи привернули увагу збирачів фольклору, які забрали декілька робіт Марії до Києва. Як і у випадку з Білокур, до Приймаченко швидко прийшла слава. При чому вона не лише малювала картини, але й займалася розписом кераміки (яку також створювала сама) і займалася скульптурою (на жаль, збереглися лише одна робота). Тоді ще не було відомим слово «бренд», але саме бренд Приймаченко, яскравий та впізнаваний привертав увагу до її робіт, які радо скуповували колекціонери з СРСР та закордону.