8 знаменитих письменників, що терпіти не могли свої твори

Нерідко письменники пишуть своїх книжки про себе та для себе, наділяючи свого героя якостями або життєвими обставинами, про які самі мріють. І, звичайно, частіше за все письменники люблять плоди своїх трудів, особливо, якщо вони принесли їм визнання, а можливо і багато грошей. Але і з цього правила є виключення. Іноді герої неначе виникають та існують проти волі своїх авторів. Хто з письменників не любив свій твір або героя та чому?

1. Маргарет Мітчелл, «Віднесені вітром»

Хто не любить пристрастну та сміливу Скарлетт О’Хара? Як не дивно, її авторка, Маргарет Мітчелл. З одного боку, ця книга – перша опублікована робота Мітчелл – негайно зробила її знаменитою письменницею та вирішила усі її фінансові проблеми. З іншого – Мітчелл була поганої думки про Скарлетт та до кінця життя не могла зрозуміти, чому її почали вважати чимось на кшталт національної героїні. Особливо Мітчелл дратували порівняння між неї самою та її героїнею, адже, за словами письменниці, О’Хара – це жінка легкої поведінки, наслідувати яку іншим абсолютно неприпустимо.

2. Льюїс Керрол, «Аліса у країні Чудес»

Автор однієї з найвідоміших та найдивніших дитячих книжок, щиро зненавидів її невдовзі після публікації та вибухової слави. Математик Керролл був самітником, не любив увагу людей та навіть викладання лекцій в університеті було для нього випробуванням. Коли він прославився, постійна увага журналістів та мішки листів від шанувальників швидко довели його до нервового зриву. Дослідники його творчості вважають, що письменник недарма боявся суспільної уваги, адже його стосунки з дітьми, для яких і була написана «Аліса» за сучасними мірками виходять за рамки пристойності.

3. Ян Флемінг, серія книжок про Джеймса Бонда

Ян Флемінг прагнув бути серйозним письменником, а для того, щоб заробити грошей, вигадав «сірого та нецікавого» персонажа, з яким постійно відбувається щось незвичайне. Перші романи про Бонда публікувалися в газетах, а отже, щоб утримати увагу читачів, Флемінгу довелося враховувати їх враження та побажання. Читачі полюбили агента 007 більше рідного автора і, під їх тиском, останній був змущений перетворити героя на майже безсмертного плейбоя. Книги Флемінга створили франшизу, ще до того як це поняття почали використовувати, але сам він неодноразово називав свої книги пустими та сповненими надмірного насилля.